מכירה 74 - יודאיקה - ספרי קודש, כתבי יד, מכתבי רבנים, חפצים
- (-) Remove ספרי filter ספרי
- (-) Remove דפוס filter דפוס
- (-) Remove כתבי filter כתבי
- דפוס, (19) Apply דפוס, filter
- ומכתבים (19) Apply ומכתבים filter
- חב (19) Apply חב filter
- חבד (19) Apply חבד filter
- חסידות (19) Apply חסידות filter
- יד (19) Apply יד filter
- חב"ד (19) Apply חב"ד filter
- book (19) Apply book filter
- books, (19) Apply books, filter
- chabad (19) Apply chabad filter
- letter (19) Apply letter filter
- manuscript (19) Apply manuscript filter
מציג 1 - 12 of 19
מכירה 74 - יודאיקה - ספרי קודש, כתבי יד, מכתבי רבנים, חפצים
15.9.2020
פתיחה: $300
לא נמכר
ספר שפת אמת על חמישה חומשי תורה, מאת האדמו"ר רבי יהודה אריה ליבוש אלטר מגור. פיעטרקוב-קראקא, תרס"ה-תרס"ח 1905-1908. מהדורה ראשונה. חמישה חלקים בחמישה כרכים.
המחבר, האדמו"ר רבי יהודה אריה ליב אלתר מגור (תר"ז-תרס"ה, אנצי' לחסידות ב', עמ' ח-טז) האדמו"ר השני בשושלת אדמו"רי חסידות גור. מגדולי אדמו"רי החסידות ומנהיגי היהדות בדורו, אשר תחת הנהגתו הפכה חסידות גור לחסידות הגדולה והמשפיעה ביותר בפולין. נודע לדורות על שם סדרת ספריו "שפת אמת", על התורה, על הש"ס ועניינים נוספים.
הספר "שפת אמת" על התורה נודע בעמקותו ובמקוריותו, והפך לנכס צאן ברזל בין ספרי החסידות על התורה. הוא כנראה הספר החסידי הנפוץ ביותר שהתקבל בכל חוגי היהדות, גם קהילות שאינן נמנות על הציבור החסידי כגון בעולם הישיבות הליטאי וקהילות נוספות. השם 'שפת אמת' נבחר מהפסוק "שפת אמת תכון לעד" שבו השתמש במאמרו האחרון, כמה שבועות קודם לפטירתו.
בשער הכרך הרביעי רישום בעלות שהספר שייך ל"החסיד המפורסם... ר' יצחק הכהן ראפאפורט שליט"א ביעליטץ יע"א", חתום על ידי "יוקב יהושע הכהן ראפאפורט", וחותמת של רבי יצחק ראפפורט ("יצחק בהרב מהר"י הכהן ראפאפארט ביאלא"). רבי יצחק רפפורט, מגזע הש"ך, מגדולי וחשובי חסידי גור. הסתופף בצילו של החידושי הרי"מ, לאחר מכן אצל רבי חנוך העניך מאלכסנדר שמילא את מקומו, ועם פטירת רבי חנוך העניך היה לחסיד נאמן של ה"שפת אמת".
בכרכים האחרים רישומים וחותמות נוספות.
חמישה כרכים. בראשית: 3, 5-283, [1] עמ'. שמות: [2], 239, [1] עמ'. ויקרא: 213, [1] עמ'. במדבר: [2], 202 עמ'. דברים: [2], 240 עמ'. 25-24 ס"מ. חלק מהכרכים על נייר יבש. מצב כללי טוב. כתמים (כתמים רבים בחלק מהדפים). סימני עש. קרעים בשולי הדפים. רישומים וחותמות. כריכות חדשות.
בכרך בראשית חלק מאותיות השער נדפסו בדיו זהובה. בכרך שמות נמצא דף שער נוסף מודפס בדיו זהובה, זהה בנוסחו לשער הרגיל.
המחבר, האדמו"ר רבי יהודה אריה ליב אלתר מגור (תר"ז-תרס"ה, אנצי' לחסידות ב', עמ' ח-טז) האדמו"ר השני בשושלת אדמו"רי חסידות גור. מגדולי אדמו"רי החסידות ומנהיגי היהדות בדורו, אשר תחת הנהגתו הפכה חסידות גור לחסידות הגדולה והמשפיעה ביותר בפולין. נודע לדורות על שם סדרת ספריו "שפת אמת", על התורה, על הש"ס ועניינים נוספים.
הספר "שפת אמת" על התורה נודע בעמקותו ובמקוריותו, והפך לנכס צאן ברזל בין ספרי החסידות על התורה. הוא כנראה הספר החסידי הנפוץ ביותר שהתקבל בכל חוגי היהדות, גם קהילות שאינן נמנות על הציבור החסידי כגון בעולם הישיבות הליטאי וקהילות נוספות. השם 'שפת אמת' נבחר מהפסוק "שפת אמת תכון לעד" שבו השתמש במאמרו האחרון, כמה שבועות קודם לפטירתו.
בשער הכרך הרביעי רישום בעלות שהספר שייך ל"החסיד המפורסם... ר' יצחק הכהן ראפאפורט שליט"א ביעליטץ יע"א", חתום על ידי "יוקב יהושע הכהן ראפאפורט", וחותמת של רבי יצחק ראפפורט ("יצחק בהרב מהר"י הכהן ראפאפארט ביאלא"). רבי יצחק רפפורט, מגזע הש"ך, מגדולי וחשובי חסידי גור. הסתופף בצילו של החידושי הרי"מ, לאחר מכן אצל רבי חנוך העניך מאלכסנדר שמילא את מקומו, ועם פטירת רבי חנוך העניך היה לחסיד נאמן של ה"שפת אמת".
בכרכים האחרים רישומים וחותמות נוספות.
חמישה כרכים. בראשית: 3, 5-283, [1] עמ'. שמות: [2], 239, [1] עמ'. ויקרא: 213, [1] עמ'. במדבר: [2], 202 עמ'. דברים: [2], 240 עמ'. 25-24 ס"מ. חלק מהכרכים על נייר יבש. מצב כללי טוב. כתמים (כתמים רבים בחלק מהדפים). סימני עש. קרעים בשולי הדפים. רישומים וחותמות. כריכות חדשות.
בכרך בראשית חלק מאותיות השער נדפסו בדיו זהובה. בכרך שמות נמצא דף שער נוסף מודפס בדיו זהובה, זהה בנוסחו לשער הרגיל.
קטגוריה
חסידות חב"ד - ספרי דפוס, כתבי יד ומכתבים
קָטָלוֹג
מכירה 74 - יודאיקה - ספרי קודש, כתבי יד, מכתבי רבנים, חפצים
15.9.2020
פתיחה: $800
לא נמכר
ספר ביאורי הזהר, ביאורים בספר הזהר, מאת האדמו"ר הזקן רבינו שניאור זלמן מלאדי. קאפוסט, [תקע"ו 1816]. דפוס רבי ישראל יפה, מחשובי תלמידי בעל התניא. מהדורה ראשונה.
ספר יסוד המסביר מושגים רבים בקבלת האר"י ע"פ דרך החסידות. ביאורים בספר הזהר, שנאמרו מפי האדמו"ר הזקן בלילות שבת לפני בניו ויחידי סגולה מתלמידיו, ונכתבו ע"י בנו רבי דוב בער "האדמו"ר האמצעי" מליובאוויטש. ביאורים אלו נאמרו ע"י האדמו"ר הזקן החל מי"ט כסליו תקס"ב, עד לשנותיו האחרונות. בספר זה נדפסו רק כרבע מביאוריו על הזהר (כדברי בנו בסוף ההקדמה).
בשער הספר נדפס: "...ורובם ככולם מכתבי קודש הנ"ל היו לפני כ"ק אדמו"ר נ"ע ומאד ישרו בעיניו". בראש הספר הקדמה מאת בנו רבי דוב בער, "האדמו"ר האמצעי" מליובאוויטש. בהקדמה הוא מספר על תוכן הביאורים שבספר: "...אשר שמענו מפי רוח קדשו ז"ל בכל ליל שבת ושבת, פירושים וביאורים מאמרי הזהר בכל סדרא דף אחד זה כמה שנים, ואשר נראה בעליל לכל עיני ישראל אשר רוה"ק הופיע עליו בהגלות נגלות אורו בסתרי סודות ורזין דאורייתא, ובפרט בביאורו בפי' המאמרים מכוונים לאמיתתן ממש. וכאשר שמעתי מפי קדשו ז"ל, לא פעם ושתים, שכל ימיו עשה קבע ללמוד הזה"ק בשבת דוקא... ואמר על עצמו שאין רגילותו ללמוד בכל שבת, רק דף אחד או ב', אבל בעיון והעמקה גדולה וביגיעה רבה בדקדוק הלשון בכל מלה, שיהי' מכוון ע"פ אמיתי' חכמת הקבלה...".
בסוף ההקדמה כותב האדמו"ר האמצעי על צורת כתיבתו ועריכתו את הספר: "ידוע לכל באי שערי אור תורתו של אאמו"ר ז"ל, שבכל הכתבים שלי שבידי אין דבר נוסף מעצמי, כ"א במה שבא באיזה מקומות לפרש ולבאר בתוס' ביאור במקום שקיצר בלשונו הקדוש ז"ל, וגם זה נלקח מדברי אור תורתו המבוארים בתוספת במקומות אחרים, וכמארז"ל דברי תורה עניים במקום זה ועשירים במקום אחר".
האדמו"ר רבי אליעזר צבי ספרין מקומרנא כותב בהקדמתו לפירושו "דמשק אליעזר" על הזהר, שבין הספרים שהיו לנגד עיניו בעת שחיבר את פירושו, היה "ספר ביאורי הזהר מהרב הגאון הקדוש מו"ה דוב בער, בהרב נזר ישראל, רבם של ישראל הקדושים, מו"ה שניאור זלמן זלה"ה".
חתימות בדף השער: "יהושע הכהן שו"ב מבעלז".
[4], קלט; נז דף. 20.5 ס"מ. מצב טוב-בינוני. כתמים. סימני עש בדף השער ובדפים נוספים. בדפים בודדים סימני עש קשים, עם פגיעה משמעותית בטקסט במספר שורות. חותמות. כריכת עור חדשה.
סטפנסקי חסידות, מס' 79.
ספר יסוד המסביר מושגים רבים בקבלת האר"י ע"פ דרך החסידות. ביאורים בספר הזהר, שנאמרו מפי האדמו"ר הזקן בלילות שבת לפני בניו ויחידי סגולה מתלמידיו, ונכתבו ע"י בנו רבי דוב בער "האדמו"ר האמצעי" מליובאוויטש. ביאורים אלו נאמרו ע"י האדמו"ר הזקן החל מי"ט כסליו תקס"ב, עד לשנותיו האחרונות. בספר זה נדפסו רק כרבע מביאוריו על הזהר (כדברי בנו בסוף ההקדמה).
בשער הספר נדפס: "...ורובם ככולם מכתבי קודש הנ"ל היו לפני כ"ק אדמו"ר נ"ע ומאד ישרו בעיניו". בראש הספר הקדמה מאת בנו רבי דוב בער, "האדמו"ר האמצעי" מליובאוויטש. בהקדמה הוא מספר על תוכן הביאורים שבספר: "...אשר שמענו מפי רוח קדשו ז"ל בכל ליל שבת ושבת, פירושים וביאורים מאמרי הזהר בכל סדרא דף אחד זה כמה שנים, ואשר נראה בעליל לכל עיני ישראל אשר רוה"ק הופיע עליו בהגלות נגלות אורו בסתרי סודות ורזין דאורייתא, ובפרט בביאורו בפי' המאמרים מכוונים לאמיתתן ממש. וכאשר שמעתי מפי קדשו ז"ל, לא פעם ושתים, שכל ימיו עשה קבע ללמוד הזה"ק בשבת דוקא... ואמר על עצמו שאין רגילותו ללמוד בכל שבת, רק דף אחד או ב', אבל בעיון והעמקה גדולה וביגיעה רבה בדקדוק הלשון בכל מלה, שיהי' מכוון ע"פ אמיתי' חכמת הקבלה...".
בסוף ההקדמה כותב האדמו"ר האמצעי על צורת כתיבתו ועריכתו את הספר: "ידוע לכל באי שערי אור תורתו של אאמו"ר ז"ל, שבכל הכתבים שלי שבידי אין דבר נוסף מעצמי, כ"א במה שבא באיזה מקומות לפרש ולבאר בתוס' ביאור במקום שקיצר בלשונו הקדוש ז"ל, וגם זה נלקח מדברי אור תורתו המבוארים בתוספת במקומות אחרים, וכמארז"ל דברי תורה עניים במקום זה ועשירים במקום אחר".
האדמו"ר רבי אליעזר צבי ספרין מקומרנא כותב בהקדמתו לפירושו "דמשק אליעזר" על הזהר, שבין הספרים שהיו לנגד עיניו בעת שחיבר את פירושו, היה "ספר ביאורי הזהר מהרב הגאון הקדוש מו"ה דוב בער, בהרב נזר ישראל, רבם של ישראל הקדושים, מו"ה שניאור זלמן זלה"ה".
חתימות בדף השער: "יהושע הכהן שו"ב מבעלז".
[4], קלט; נז דף. 20.5 ס"מ. מצב טוב-בינוני. כתמים. סימני עש בדף השער ובדפים נוספים. בדפים בודדים סימני עש קשים, עם פגיעה משמעותית בטקסט במספר שורות. חותמות. כריכת עור חדשה.
סטפנסקי חסידות, מס' 79.
קטגוריה
חסידות חב"ד - ספרי דפוס, כתבי יד ומכתבים
קָטָלוֹג
מכירה 74 - יודאיקה - ספרי קודש, כתבי יד, מכתבי רבנים, חפצים
15.9.2020
פתיחה: $600
לא נמכר
ספר נר מצוה ותורה אור, יסודות בתורת חסידות חב"ד, מאת האדמו"ר רבי דוב בער שניאוריו [שניער] – "האדמו"ר האמצעי" מליובאוויטש. קאפוסט, תק"פ [1820]. דפוס רבי ישראל יפה, מחשובי תלמידי בעל התניא. מהדורה ראשונה.
לספר שני חלקים. החלק הראשון נקרא "שער האמונה", "מדבר במהות ענין מצות האמונה שהוא היסוד ושרש לכל המצות". פרקיו עוסקים בעניני יציאת מצרים, אכילת מצה וקריעת ים סוף. החלק השני נקרא "שער היחוד", ובו ביאור תמציתי על כל השתלשלות העולמות והספירות (על "שער היחוד" נכתב חיבור שלם, בשם "לקוטי ביאורים" [ווארשא, תרכ"ח], מאת רבי הלל מפאריטש, תלמידו המובהק של המחבר, כדי לבאר את עומק דבריו).
האדמו"ר המהר"ש מליובאוויטש אמר שכל ספר מספרי האדמו"ר האמצעי היה מיועד לסוג חסידים מסויים, אך "שער היחוד הוא המפתח דתורת החסידות", ואותו כתב האדמו"ר האמצעי עבור כל החסידים (האדמו"ר הריי"ץ, לימוד החסידות, עמ' 30).
חתימה בדף ב/1: "יחיאל [ברוך?] ממעזי[בוז?]". חתימה בדף [1], לאחר דף קלג: "חיים צבי [מילורשו--?]".
עותק חסר. ד, [7], קלג, [1]; נה, [1] דף. חסר דף אחרון. 16.5 ס"מ. נייר כחלחל. מצב בינוני-טוב. כתמים. סימני עש, עם פגיעות בטקסט. בלאי. קרעים ופגמים בשולי הדפים. כריכה ישנה, עם בלאי ופגמים.
סטפנסקי חסידות, מס' 395.
לספר שני חלקים. החלק הראשון נקרא "שער האמונה", "מדבר במהות ענין מצות האמונה שהוא היסוד ושרש לכל המצות". פרקיו עוסקים בעניני יציאת מצרים, אכילת מצה וקריעת ים סוף. החלק השני נקרא "שער היחוד", ובו ביאור תמציתי על כל השתלשלות העולמות והספירות (על "שער היחוד" נכתב חיבור שלם, בשם "לקוטי ביאורים" [ווארשא, תרכ"ח], מאת רבי הלל מפאריטש, תלמידו המובהק של המחבר, כדי לבאר את עומק דבריו).
האדמו"ר המהר"ש מליובאוויטש אמר שכל ספר מספרי האדמו"ר האמצעי היה מיועד לסוג חסידים מסויים, אך "שער היחוד הוא המפתח דתורת החסידות", ואותו כתב האדמו"ר האמצעי עבור כל החסידים (האדמו"ר הריי"ץ, לימוד החסידות, עמ' 30).
חתימה בדף ב/1: "יחיאל [ברוך?] ממעזי[בוז?]". חתימה בדף [1], לאחר דף קלג: "חיים צבי [מילורשו--?]".
עותק חסר. ד, [7], קלג, [1]; נה, [1] דף. חסר דף אחרון. 16.5 ס"מ. נייר כחלחל. מצב בינוני-טוב. כתמים. סימני עש, עם פגיעות בטקסט. בלאי. קרעים ופגמים בשולי הדפים. כריכה ישנה, עם בלאי ופגמים.
סטפנסקי חסידות, מס' 395.
קטגוריה
חסידות חב"ד - ספרי דפוס, כתבי יד ומכתבים
קָטָלוֹג
מכירה 74 - יודאיקה - ספרי קודש, כתבי יד, מכתבי רבנים, חפצים
15.9.2020
פתיחה: $700
נמכר ב: $1,188
כולל עמלת קונה
ספר אמרי בינה, ביאורים על פי תורת הקבלה והחסידות בענייני קריאת שמע, ציצית ותפילין, מאת האדמו"ר רבי דוב בער שניאוריו [שניער] – "האדמו"ר האמצעי" מליובאוויטש. קאפוסט, [תקפ"א 1821]. דפוס רבי ישראל יפה, מחשובי תלמידיו של בעל התניא. מהדורה ראשונה.
הספר אמרי בינה הוא החיבור העמוק ביותר מהספרים שחיבר והדפיס האדמו"ר האמצעי. הספר עוסק ברובו בביאור המושגים "יחודא עילאה" ו"יחודא תתאה". הספר בנוי ומיוסד על תורת אביו בעל התניא. הספר מחולק לארבעה מדורים: פתח השער, שער קריאת שמע, שער הציצית ושער התפילין.
האדמו"ר האמצעי הדפיס בחייו עשרה חיבורים, ואמר שכל אחד מהם מיועד לסוג שונה של אנשים. על הספר "אמרי בינה" אמר שאותו הוא מייעד למעמיקים ביותר, ופעם אף אמר שייעד אותו לתלמידו רבי יקותיאל ליעפלער. האדמו"ר המהר"ש מליובאוויטש סיפר שפעם התקשה בהבנתם של פרקים לב ולז שבספר, ונכנס לשאול את אביו האדמו"ר ה"צמח צדק" את פירושם, והשיב לו אביו שישאל את ר' יקותיאל (האדמו"ר הריי"ץ, לימוד החסידות, עמ' 30).
מסופר על האדמו"ר בעל ה"דברי חיים" מצאנז שהיה מעיין בכל לילה לפני קריאת שמע שעל המיטה בספר "אמרי בינה" של האדמו"ר האמצעי (שלשת הרואים, ברוקלין תשס"ד, עמ' שכ). ה"דברי חיים" אף מביא מדבריו בספרו "דברי חיים" על התורה בפרשת ויקהל (כח/2): "מבואר בספרים וביותר ביאור בספר אמרי בינה בכוונת יחודא עילאה דשמע".
האדמו"ר רבי דוב בער שניאוריו [שניער], המכונה "האדמו"ר האמצעי" מליובאוויטש (תקל"ד-תקפ"ח), בנו של רבי שניאור זלמן האדמו"ר הזקן מלאדי, בעל ה"תניא". לאחר פטירת אביו בעת בריחתו ממלחמת נפוליאון, החל לכהן כאדמו"ר בעיר ליובאוויטש. בחיי אביו היה כותב את תורת אביו, ודורשה ברבים, אף בפני אביו, בתוספת ביאוריו שלו. ניחן בעמקות גאונית ובנביעה אין סופית כמעיין המתגבר. מאמרי החסידות שלו היו נמשכים שעות ארוכות. התברך בכח הסברה מדהים בכתב ובעל פה, וביכולת לבאר ולפשט לפני אנשים פשוטים את המושגים הכי עמוקים ומופשטים בקבלה ובחסידות. חונן בכח ריכוז נדיר, והיה יכול להתבונן שעות על גבי שעות במושגים אלוקיים, כשהוא לא מבחין כלל בנעשה סביבו, לא רואה ולא שומע. הרבי מליובאוויטש סיפר עליו שבתפילות יום כפור היה עומד על מקומו כל שעות היום, בדביקות עצומה ובהתפשטות הגשמיות, בלי תנועה ותזוזה, ומראשו היו נוטפים פלגי זיעה. פטירתו הייתה תוך כדי אמירת מאמר חסידות.
רישומים וחתימות בדפי המגן.
[2], כא; א-נו, [1], נה-קמ דף. 21.5 ס"מ. נייר ירקרק. מצב טוב. כתמים. סימני עש. רישום מחוק בדף השער. כרוך מחדש, עם חלקים גדולים מכריכת העור המקורית (שדרה חדשה לגמרי).
סטפנסקי חסידות, מס' 55.
הספר אמרי בינה הוא החיבור העמוק ביותר מהספרים שחיבר והדפיס האדמו"ר האמצעי. הספר עוסק ברובו בביאור המושגים "יחודא עילאה" ו"יחודא תתאה". הספר בנוי ומיוסד על תורת אביו בעל התניא. הספר מחולק לארבעה מדורים: פתח השער, שער קריאת שמע, שער הציצית ושער התפילין.
האדמו"ר האמצעי הדפיס בחייו עשרה חיבורים, ואמר שכל אחד מהם מיועד לסוג שונה של אנשים. על הספר "אמרי בינה" אמר שאותו הוא מייעד למעמיקים ביותר, ופעם אף אמר שייעד אותו לתלמידו רבי יקותיאל ליעפלער. האדמו"ר המהר"ש מליובאוויטש סיפר שפעם התקשה בהבנתם של פרקים לב ולז שבספר, ונכנס לשאול את אביו האדמו"ר ה"צמח צדק" את פירושם, והשיב לו אביו שישאל את ר' יקותיאל (האדמו"ר הריי"ץ, לימוד החסידות, עמ' 30).
מסופר על האדמו"ר בעל ה"דברי חיים" מצאנז שהיה מעיין בכל לילה לפני קריאת שמע שעל המיטה בספר "אמרי בינה" של האדמו"ר האמצעי (שלשת הרואים, ברוקלין תשס"ד, עמ' שכ). ה"דברי חיים" אף מביא מדבריו בספרו "דברי חיים" על התורה בפרשת ויקהל (כח/2): "מבואר בספרים וביותר ביאור בספר אמרי בינה בכוונת יחודא עילאה דשמע".
האדמו"ר רבי דוב בער שניאוריו [שניער], המכונה "האדמו"ר האמצעי" מליובאוויטש (תקל"ד-תקפ"ח), בנו של רבי שניאור זלמן האדמו"ר הזקן מלאדי, בעל ה"תניא". לאחר פטירת אביו בעת בריחתו ממלחמת נפוליאון, החל לכהן כאדמו"ר בעיר ליובאוויטש. בחיי אביו היה כותב את תורת אביו, ודורשה ברבים, אף בפני אביו, בתוספת ביאוריו שלו. ניחן בעמקות גאונית ובנביעה אין סופית כמעיין המתגבר. מאמרי החסידות שלו היו נמשכים שעות ארוכות. התברך בכח הסברה מדהים בכתב ובעל פה, וביכולת לבאר ולפשט לפני אנשים פשוטים את המושגים הכי עמוקים ומופשטים בקבלה ובחסידות. חונן בכח ריכוז נדיר, והיה יכול להתבונן שעות על גבי שעות במושגים אלוקיים, כשהוא לא מבחין כלל בנעשה סביבו, לא רואה ולא שומע. הרבי מליובאוויטש סיפר עליו שבתפילות יום כפור היה עומד על מקומו כל שעות היום, בדביקות עצומה ובהתפשטות הגשמיות, בלי תנועה ותזוזה, ומראשו היו נוטפים פלגי זיעה. פטירתו הייתה תוך כדי אמירת מאמר חסידות.
רישומים וחתימות בדפי המגן.
[2], כא; א-נו, [1], נה-קמ דף. 21.5 ס"מ. נייר ירקרק. מצב טוב. כתמים. סימני עש. רישום מחוק בדף השער. כרוך מחדש, עם חלקים גדולים מכריכת העור המקורית (שדרה חדשה לגמרי).
סטפנסקי חסידות, מס' 55.
קטגוריה
חסידות חב"ד - ספרי דפוס, כתבי יד ומכתבים
קָטָלוֹג
מכירה 74 - יודאיקה - ספרי קודש, כתבי יד, מכתבי רבנים, חפצים
15.9.2020
פתיחה: $500
לא נמכר
ספר שער התשובה והתפלה, חלק ראשון, על ענייני תשובה ותפלה, שמחה ומרירות, מאת האדמו"ר רבי דוב בער שניאוריו [שניער] – "האדמו"ר האמצעי" מליובאוויטש. [שקלוב, תק"צ בערך 1830]. מהדורה שנייה.
חתימה בדף השער: "ישראל נחום יפה".
[2], כה; סה דף. 18 ס"מ. מצב טוב. כתמים. סימני עש קלים. חיתוך דפים עם פגיעה בכותרות מספר דפים. חותמות. כריכה חדשה.
בטופס שלפנינו הושמט מקום הדפוס בשער.
דף השער הועתק ממהדורת שקלוב תקע"ז, אך התיבה "שיחי'" אחר הזכרת שם המחבר נמחקה. לכן ככל הנראה הספר נדפס לאחר פטירתו בשנת תקפ"ח. ראה: א"מ הברמן, שערי חב"ד, עלי עי"ן, ירושלים תש"ח-תשי"ב, עמ' 357, מס' 272. הברמן אף מטיל ספק אם הספר נדפס בשקלוב.
חתימה בדף השער: "ישראל נחום יפה".
[2], כה; סה דף. 18 ס"מ. מצב טוב. כתמים. סימני עש קלים. חיתוך דפים עם פגיעה בכותרות מספר דפים. חותמות. כריכה חדשה.
בטופס שלפנינו הושמט מקום הדפוס בשער.
דף השער הועתק ממהדורת שקלוב תקע"ז, אך התיבה "שיחי'" אחר הזכרת שם המחבר נמחקה. לכן ככל הנראה הספר נדפס לאחר פטירתו בשנת תקפ"ח. ראה: א"מ הברמן, שערי חב"ד, עלי עי"ן, ירושלים תש"ח-תשי"ב, עמ' 357, מס' 272. הברמן אף מטיל ספק אם הספר נדפס בשקלוב.
קטגוריה
חסידות חב"ד - ספרי דפוס, כתבי יד ומכתבים
קָטָלוֹג
מכירה 74 - יודאיקה - ספרי קודש, כתבי יד, מכתבי רבנים, חפצים
15.9.2020
פתיחה: $500
נמכר ב: $938
כולל עמלת קונה
כתב-יד ["ביכל" חב"די], מאמרי חסידות שנאמרו על ידי האדמו"ר הזקן רבי שניאור זלמן מלאדי – בעל התניא, בשנת תקס"ג. [בלרוס? תקס"ג? 1803?].
כתיבה נאה.
רובם הגדול של המאמרים בכתב-היד שלפנינו נדפסו בספר "מאמרי האדמו"ר הזקן - תקס"ג", ויתר המאמרים נדפסו בכרכים אחרים. בדף ו/1 נכתב התאריך: "פ' נשא בעז"ה תקס"ג". ההעתקה שלפנינו נכתבה, כפי הנראה, בתחילת המאה ה-19.
האדמו"ר הזקן הקפיד מאד על העתקת מאמריו שלא יפלו בהם טעויות העתקה. בשנת תק"ס כתב האדמו"ר הזקן במכתב לציבור החסידים כמה תקנות ואזהרות בענייני העתקת ה"ביכלאך": "כל הנערים הנוסעים למחנינו מהיום והלאה, יביאו עמהם הכתבים והעתקות מד"ח [=מדברי חסידות] חדשים גם ישנים... להיות כי רבו בהם השבושים וטעויות סופרים במאד מאד... וכל אחד ואחד יכרוך כתבים שלו, ויכתוב שמו על הכרך, וימסור ליד אחי נ"י [רבי יהודה ליב מיאנוביץ, בעל ה"שארית יהודה"] ויגיה אותם, בצירוף מגיהים אחרים דקהלתינו דוקא, בהשגחת אחי עליהם להגיה, ואחר כך יוחזר לכל אחד ואחד הכתבים שלו...".
[44] דף (כתובים משני צדיהם). דפי כתב-היד הופרדו זה מזה (נתונים בקלסר). 31 ס"מ. נייר כחול. רוב הדפים במצב טוב-בינוני. מספר דפים במצב בינוני. כתמים ובלאי. קרעים חסרים בשולי מספר דפים, חלקם עם פגיעה בטקסט, משוקמים במילוי נייר.
--------------------
ה"ביכל" החב"די
בערך משנת תק"ן ואילך, קרוב למאה וחמישים שנה, היה ה"ביכל" החב"די חלק בלתי נפרד מההויה החסידית החב"דית בערי ועיירות בלרוס (רייסין). על דרכי היווצרותו של ה"ביכל", ועל תפוצתו, מספר החוקר הביבליוגרף רבי חיים ליברמן באחד ממאמריו, ואלו דבריו:
"...יצרה חב"ד שיטה של מעתיקים או "כותבים" ("שרייבער" בלשון חסידי חב"ד). לראשונה בליאזנא, ערש חסידות חב"ד, אחרי כן בליאדי... מאוחר יותר בליובאוויטש... שם ישבו מעתיקים, שהעתיקו את תורותיו של הרבי, שנאמרו קודם לכן בעל-פה לפני החסידים.
הסדר בזה היה כך: בשבתות וימים טובים, ובהזדמנות גם בימות החול, היה הרבי אומר תורה לפני החסידים. אחר שבת ויו"ט היה הרבי מוסר תורה זו גופא, כתובה בכתב-ידו, למעתיק הראשי. הלה העתיקה, החזיר את כתב היד לרבי, והשאיר לעצמו את העתקתו, שממנה עשה אחר כך מספר העתקות בכתב ידו שלו, ומכרם לחסידים. אם לא הספיק לו הזמן למלאות את כל הדרישות לרכישת העתקה, והחסידים היו נחפזים לחזור לעריהם, היה מוסר למעתיק משנה. הללו גם הם עשו העתקות ומכרו לכל הרוצה. חסיד שלא השיגה ידו לקנות העתקה, התכבד, ישב וטרח והעתיק בעצמו מאחת ההעתקות שהשיג.
את החסיד שחזר לביתו ותורה חדשה בתיקו, פגשו החסידים דמתא [=מבני עירו], שהמתינו לשובו, וכמובן נאלץ לאפשר לכל הרוצה להעתיק את התורה לעצמו... חסיד שנתקבצו אצלו במשך הזמן מספר הגון של תורות, מסרם לכריכה, וכך נוצר ה'ביכל', ובדרך זו אצר לו כל חסיד, במרוצת השנים, ספריה של מאמרי חסידות..." (אהל רחל, ג, עמ' 26).
זלמן שז"ר, נשיאה השלישי של מדינת ישראל, שהגיע מבית חב"די, הקדיש בזכרונותיו פרק מיוחד בשם "ספריתו של אבא", וכך כותב: "ספריתו של אבא ספריה רגילה היתה, ספרית בעל-בית תורני, אבל הספרים שהיו בביתו לא מקריים היו ולא רק לנוי. ספרי חיים היו הם לאבא, ונחוצים לו, ספר ספר בזמנו, וספר ספר וערכו...
ולמעלה, על הארון, בתכריך מיוחד נשמרו קונטרסים בלתי מכורכים של דא"ח (דברי אלהים חיים). אלה היו קונטרסים של דברי חסידות, כתובים בידי המעתיקים, שסבא היה מביא מבית הרבי בשובו מלאדי, או 'החוזר' היה מביאם שנה בשנה בבואו לביקורו המסרתי, וסבא היה נוהג ללמוד מהם עם אבא, כשאני יושב ומאזין. מה נחקקו בלב האותיות המעוגלות המזהירות כפנינים והרצות על פני השורות המקומרות כקשתות..." (כוכבי בקר, עמ' 9-16).
כתיבה נאה.
רובם הגדול של המאמרים בכתב-היד שלפנינו נדפסו בספר "מאמרי האדמו"ר הזקן - תקס"ג", ויתר המאמרים נדפסו בכרכים אחרים. בדף ו/1 נכתב התאריך: "פ' נשא בעז"ה תקס"ג". ההעתקה שלפנינו נכתבה, כפי הנראה, בתחילת המאה ה-19.
האדמו"ר הזקן הקפיד מאד על העתקת מאמריו שלא יפלו בהם טעויות העתקה. בשנת תק"ס כתב האדמו"ר הזקן במכתב לציבור החסידים כמה תקנות ואזהרות בענייני העתקת ה"ביכלאך": "כל הנערים הנוסעים למחנינו מהיום והלאה, יביאו עמהם הכתבים והעתקות מד"ח [=מדברי חסידות] חדשים גם ישנים... להיות כי רבו בהם השבושים וטעויות סופרים במאד מאד... וכל אחד ואחד יכרוך כתבים שלו, ויכתוב שמו על הכרך, וימסור ליד אחי נ"י [רבי יהודה ליב מיאנוביץ, בעל ה"שארית יהודה"] ויגיה אותם, בצירוף מגיהים אחרים דקהלתינו דוקא, בהשגחת אחי עליהם להגיה, ואחר כך יוחזר לכל אחד ואחד הכתבים שלו...".
[44] דף (כתובים משני צדיהם). דפי כתב-היד הופרדו זה מזה (נתונים בקלסר). 31 ס"מ. נייר כחול. רוב הדפים במצב טוב-בינוני. מספר דפים במצב בינוני. כתמים ובלאי. קרעים חסרים בשולי מספר דפים, חלקם עם פגיעה בטקסט, משוקמים במילוי נייר.
--------------------
ה"ביכל" החב"די
בערך משנת תק"ן ואילך, קרוב למאה וחמישים שנה, היה ה"ביכל" החב"די חלק בלתי נפרד מההויה החסידית החב"דית בערי ועיירות בלרוס (רייסין). על דרכי היווצרותו של ה"ביכל", ועל תפוצתו, מספר החוקר הביבליוגרף רבי חיים ליברמן באחד ממאמריו, ואלו דבריו:
"...יצרה חב"ד שיטה של מעתיקים או "כותבים" ("שרייבער" בלשון חסידי חב"ד). לראשונה בליאזנא, ערש חסידות חב"ד, אחרי כן בליאדי... מאוחר יותר בליובאוויטש... שם ישבו מעתיקים, שהעתיקו את תורותיו של הרבי, שנאמרו קודם לכן בעל-פה לפני החסידים.
הסדר בזה היה כך: בשבתות וימים טובים, ובהזדמנות גם בימות החול, היה הרבי אומר תורה לפני החסידים. אחר שבת ויו"ט היה הרבי מוסר תורה זו גופא, כתובה בכתב-ידו, למעתיק הראשי. הלה העתיקה, החזיר את כתב היד לרבי, והשאיר לעצמו את העתקתו, שממנה עשה אחר כך מספר העתקות בכתב ידו שלו, ומכרם לחסידים. אם לא הספיק לו הזמן למלאות את כל הדרישות לרכישת העתקה, והחסידים היו נחפזים לחזור לעריהם, היה מוסר למעתיק משנה. הללו גם הם עשו העתקות ומכרו לכל הרוצה. חסיד שלא השיגה ידו לקנות העתקה, התכבד, ישב וטרח והעתיק בעצמו מאחת ההעתקות שהשיג.
את החסיד שחזר לביתו ותורה חדשה בתיקו, פגשו החסידים דמתא [=מבני עירו], שהמתינו לשובו, וכמובן נאלץ לאפשר לכל הרוצה להעתיק את התורה לעצמו... חסיד שנתקבצו אצלו במשך הזמן מספר הגון של תורות, מסרם לכריכה, וכך נוצר ה'ביכל', ובדרך זו אצר לו כל חסיד, במרוצת השנים, ספריה של מאמרי חסידות..." (אהל רחל, ג, עמ' 26).
זלמן שז"ר, נשיאה השלישי של מדינת ישראל, שהגיע מבית חב"די, הקדיש בזכרונותיו פרק מיוחד בשם "ספריתו של אבא", וכך כותב: "ספריתו של אבא ספריה רגילה היתה, ספרית בעל-בית תורני, אבל הספרים שהיו בביתו לא מקריים היו ולא רק לנוי. ספרי חיים היו הם לאבא, ונחוצים לו, ספר ספר בזמנו, וספר ספר וערכו...
ולמעלה, על הארון, בתכריך מיוחד נשמרו קונטרסים בלתי מכורכים של דא"ח (דברי אלהים חיים). אלה היו קונטרסים של דברי חסידות, כתובים בידי המעתיקים, שסבא היה מביא מבית הרבי בשובו מלאדי, או 'החוזר' היה מביאם שנה בשנה בבואו לביקורו המסרתי, וסבא היה נוהג ללמוד מהם עם אבא, כשאני יושב ומאזין. מה נחקקו בלב האותיות המעוגלות המזהירות כפנינים והרצות על פני השורות המקומרות כקשתות..." (כוכבי בקר, עמ' 9-16).
קטגוריה
חסידות חב"ד - ספרי דפוס, כתבי יד ומכתבים
קָטָלוֹג
מכירה 74 - יודאיקה - ספרי קודש, כתבי יד, מכתבי רבנים, חפצים
15.9.2020
פתיחה: $500
לא נמכר
כתב-יד, כתיבת מעתיקים שונים ["ביכל" חבד"י], העתקת מאמרי חסידות שנאמרו ונכתבו על ידי האדמו"ר רבי מנחם מנדל שניאורסון – ה"צמח צדק" מליובאוויטש, בין השנים תקצ"ה-תר"ה. [ליובאוויטש? לפני ניסן תרכ"ו 1866].
בתחילת ה"ביכל" מופיע דף "מפתחות", ובו רשימת המאמרים שהועתקו בו.
ה"ביכל" שלפנינו נעתק בחיי האדמו"ר ה"צמח צדק" (כלומר, לא יאוחר מחודש ניסן תרכ"ו). הדבר עולה ממספר מקומות ב"ביכל". בדף 77/א נכתב: "בעז"ה ביאור על תורה שמע ישראל מאדמו"ר שיחי' לא"י"; בסוף דף קיט/1: "מאדמו"ר שיחי' שבת קודם ר"ה שנת תד"ר [=תר"ד]"; בדף 104/ב: "שבת מצורע מאדמו"ר שי'"; בדף 86/ב: "שבת וישב תר"ה ליבאוויטש".
המאמרים המתחילים בדף 77/א, ובדף 139/א, כפי הנראה, לא נדפסו. יתכן ומאמרים נוספים שהועתקו ב"ביכל" שלפנינו לא נדפסו.
בכמה דפים מופיעה החותמת: "ז"ו ב"ר ישראל יאגמאן ז"ל".
[136] דף (כתובים משני צדיהם). חסרים 7 דפים. דפי כתב-היד הופרדו זה מזה (נתונים בקלסר). 22 ס"מ. רוב הדפים במצב טוב. מספר דפים במצב בינוני. כתמים ובלאי. קרעים וסימני עש.
-----------
ה"ביכל" החב"די
בערך משנת תק"ן ואילך, קרוב למאה וחמישים שנה, היה ה"ביכל" החב"די חלק בלתי נפרד מההויה החסידית החב"דית בערי ועיירות בלרוס (רייסין). על דרכי היווצרותו של ה"ביכל", ועל תפוצתו, מספר החוקר הביבליוגרף רבי חיים ליברמן באחד ממאמריו, ואלו דבריו:
"...יצרה חב"ד שיטה של מעתיקים או "כותבים" ("שרייבער" בלשון חסידי חב"ד). לראשונה בליאזנא, ערש חסידות חב"ד, אחרי כן בליאדי... מאוחר יותר בליובאוויטש... שם ישבו מעתיקים, שהעתיקו את תורותיו של הרבי, שנאמרו קודם לכן בעל-פה לפני החסידים.
הסדר בזה היה כך: בשבתות וימים טובים, ובהזדמנות גם בימות החול, היה הרבי אומר תורה לפני החסידים. אחר שבת ויו"ט היה הרבי מוסר תורה זו גופא, כתובה בכתב-ידו, למעתיק הראשי. הלה העתיקה, החזיר את כתב היד לרבי, והשאיר לעצמו את העתקתו, שממנה עשה אחר כך מספר העתקות בכתב ידו שלו, ומכרם לחסידים. אם לא הספיק לו הזמן למלאות את כל הדרישות לרכישת העתקה, והחסידים היו נחפזים לחזור לעריהם, היה מוסר למעתיק משנה. הללו גם הם עשו העתקות ומכרו לכל הרוצה. חסיד שלא השיגה ידו לקנות העתקה, התכבד, ישב וטרח והעתיק בעצמו מאחת ההעתקות שהשיג.
את החסיד שחזר לביתו ותורה חדשה בתיקו, פגשו החסידים דמתא [=מבני עירו], שהמתינו לשובו, וכמובן נאלץ לאפשר לכל הרוצה להעתיק את התורה לעצמו... חסיד שנתקבצו אצלו במשך הזמן מספר הגון של תורות, מסרם לכריכה, וכך נוצר ה'ביכל', ובדרך זו אצר לו כל חסיד, במרוצת השנים, ספריה של מאמרי חסידות..." (אהל רחל, ג, עמ' 26).
זלמן שז"ר, נשיאה השלישי של מדינת ישראל, שהגיע מבית חב"די, הקדיש בזכרונותיו פרק מיוחד בשם "ספריתו של אבא", וכך כותב: "ספריתו של אבא ספריה רגילה היתה, ספרית בעל-בית תורני, אבל הספרים שהיו בביתו לא מקריים היו ולא רק לנוי. ספרי חיים היו הם לאבא, ונחוצים לו, ספר ספר בזמנו, וספר ספר וערכו...
ולמעלה, על הארון, בתכריך מיוחד נשמרו קונטרסים בלתי מכורכים של דא"ח (דברי אלהים חיים). אלה היו קונטרסים של דברי חסידות, כתובים בידי המעתיקים, שסבא היה מביא מבית הרבי בשובו מלאדי, או 'החוזר' היה מביאם שנה בשנה בבואו לביקורו המסרתי, וסבא היה נוהג ללמוד מהם עם אבא, כשאני יושב ומאזין. מה נחקקו בלב האותיות המעוגלות המזהירות כפנינים והרצות על פני השורות המקומרות כקשתות..." (כוכבי בקר, עמ' 9-16).
בתחילת ה"ביכל" מופיע דף "מפתחות", ובו רשימת המאמרים שהועתקו בו.
ה"ביכל" שלפנינו נעתק בחיי האדמו"ר ה"צמח צדק" (כלומר, לא יאוחר מחודש ניסן תרכ"ו). הדבר עולה ממספר מקומות ב"ביכל". בדף 77/א נכתב: "בעז"ה ביאור על תורה שמע ישראל מאדמו"ר שיחי' לא"י"; בסוף דף קיט/1: "מאדמו"ר שיחי' שבת קודם ר"ה שנת תד"ר [=תר"ד]"; בדף 104/ב: "שבת מצורע מאדמו"ר שי'"; בדף 86/ב: "שבת וישב תר"ה ליבאוויטש".
המאמרים המתחילים בדף 77/א, ובדף 139/א, כפי הנראה, לא נדפסו. יתכן ומאמרים נוספים שהועתקו ב"ביכל" שלפנינו לא נדפסו.
בכמה דפים מופיעה החותמת: "ז"ו ב"ר ישראל יאגמאן ז"ל".
[136] דף (כתובים משני צדיהם). חסרים 7 דפים. דפי כתב-היד הופרדו זה מזה (נתונים בקלסר). 22 ס"מ. רוב הדפים במצב טוב. מספר דפים במצב בינוני. כתמים ובלאי. קרעים וסימני עש.
-----------
ה"ביכל" החב"די
בערך משנת תק"ן ואילך, קרוב למאה וחמישים שנה, היה ה"ביכל" החב"די חלק בלתי נפרד מההויה החסידית החב"דית בערי ועיירות בלרוס (רייסין). על דרכי היווצרותו של ה"ביכל", ועל תפוצתו, מספר החוקר הביבליוגרף רבי חיים ליברמן באחד ממאמריו, ואלו דבריו:
"...יצרה חב"ד שיטה של מעתיקים או "כותבים" ("שרייבער" בלשון חסידי חב"ד). לראשונה בליאזנא, ערש חסידות חב"ד, אחרי כן בליאדי... מאוחר יותר בליובאוויטש... שם ישבו מעתיקים, שהעתיקו את תורותיו של הרבי, שנאמרו קודם לכן בעל-פה לפני החסידים.
הסדר בזה היה כך: בשבתות וימים טובים, ובהזדמנות גם בימות החול, היה הרבי אומר תורה לפני החסידים. אחר שבת ויו"ט היה הרבי מוסר תורה זו גופא, כתובה בכתב-ידו, למעתיק הראשי. הלה העתיקה, החזיר את כתב היד לרבי, והשאיר לעצמו את העתקתו, שממנה עשה אחר כך מספר העתקות בכתב ידו שלו, ומכרם לחסידים. אם לא הספיק לו הזמן למלאות את כל הדרישות לרכישת העתקה, והחסידים היו נחפזים לחזור לעריהם, היה מוסר למעתיק משנה. הללו גם הם עשו העתקות ומכרו לכל הרוצה. חסיד שלא השיגה ידו לקנות העתקה, התכבד, ישב וטרח והעתיק בעצמו מאחת ההעתקות שהשיג.
את החסיד שחזר לביתו ותורה חדשה בתיקו, פגשו החסידים דמתא [=מבני עירו], שהמתינו לשובו, וכמובן נאלץ לאפשר לכל הרוצה להעתיק את התורה לעצמו... חסיד שנתקבצו אצלו במשך הזמן מספר הגון של תורות, מסרם לכריכה, וכך נוצר ה'ביכל', ובדרך זו אצר לו כל חסיד, במרוצת השנים, ספריה של מאמרי חסידות..." (אהל רחל, ג, עמ' 26).
זלמן שז"ר, נשיאה השלישי של מדינת ישראל, שהגיע מבית חב"די, הקדיש בזכרונותיו פרק מיוחד בשם "ספריתו של אבא", וכך כותב: "ספריתו של אבא ספריה רגילה היתה, ספרית בעל-בית תורני, אבל הספרים שהיו בביתו לא מקריים היו ולא רק לנוי. ספרי חיים היו הם לאבא, ונחוצים לו, ספר ספר בזמנו, וספר ספר וערכו...
ולמעלה, על הארון, בתכריך מיוחד נשמרו קונטרסים בלתי מכורכים של דא"ח (דברי אלהים חיים). אלה היו קונטרסים של דברי חסידות, כתובים בידי המעתיקים, שסבא היה מביא מבית הרבי בשובו מלאדי, או 'החוזר' היה מביאם שנה בשנה בבואו לביקורו המסרתי, וסבא היה נוהג ללמוד מהם עם אבא, כשאני יושב ומאזין. מה נחקקו בלב האותיות המעוגלות המזהירות כפנינים והרצות על פני השורות המקומרות כקשתות..." (כוכבי בקר, עמ' 9-16).
קטגוריה
חסידות חב"ד - ספרי דפוס, כתבי יד ומכתבים
קָטָלוֹג
מכירה 74 - יודאיקה - ספרי קודש, כתבי יד, מכתבי רבנים, חפצים
15.9.2020
פתיחה: $500
נמכר ב: $625
כולל עמלת קונה
שני כתבי-יד, בכתיבות מעתיקים שונים ["ביכלאך" חב"דיים], העתקת מאמרי חסידות שנאמרו ברובם הגדול על ידי האדמו"ר רבי שמואל שניאורסון מליובאוויטש [מהר"ש], בין השנים תרל"א-תרל"ג. ליובאוויטש, [לפני תשרי תרמ"ג 1882].
רוב המאמרים בכתבי-היד שלפנינו הם מהאדמו"ר המהר"ש, אך מופיעים בו גם מספר מאמרים של אביו האדמו"ר רבי מנחם מנדל – ה"צמח צדק" ושל זקנו האדמו"ר רבי דוב בער שניאוריו – "האדמו"ר האמצעי" מליובאוויטש.
ההעתקה בכתב היד הראשון שלפנינו נעשתה בחיי האדמו"ר המהר"ש (כלומר, לא יאוחר מחודש תשרי תרמ"ג). פרט זה עולה מאחת הכותרות: "בחודש השביעי באחד לחודש... מאדמו"ר מהר"ש שליט"א". ההעתקה נכתבה בליובאוויטש. פרט זה עולה מהכותרת: "שבת פ' פרה תרל"א פה לובאוויץ".
בתחילת כתב היד הראשון מופיע דף מפתחות, ובו רשימת המאמרים שהועתקו בו. בתחילת דף המפתחות נכתב: "זכרון הדברים למצוא כל דברי חפץ הנמצאים בזה הביכול, כל א'[חד] על מקומו יבוא בשלום". על המאמרים שנאמרו על ידי ה"צמח צדק", מצויין בדף המפתחות: "מאדמו"ר נבג"מ [=נשמתו בגנזי מרומים]".
שלושת המאמרים הראשונים שבכתב היד הראשון הם העתקה מהספר "דרך מצותיך", מאת ה"צמח צדק", שהיה עדיין בכתב-יד בזמן ההעתקה (הספר נדפס לראשונה בתרע"א). בסוף כתב-היד נעתק "קיצור תניא" מאת ה"צמח צדק".
בכתב היד הראשון מופיעים רוב פרקי ה"המשך" של "והחרים תרל"א". בכתב היד השני, ששרד רק בחלקו, מופיעים פרקים רבים של ה"המשך" "מים רבים תרל"ו" ["המשך" בטרמינולוגיה החבדי"ת פירושו: סדרת מאמרים העוסקת בהרחבה בבירור סוגיות בקבלה וחסידות, כשכל מאמר הוא המשך לקודם לו. האדמו"ר המהר"ש הוא הראשון שחידש צורה מיוחדת זו במאמריו].
האדמו"ר רבי שמואל שניאורסון – המהר"ש (תקצ"ד-תרמ"ג), האדמו"ר הרביעי לבית חב"ד, בן זקונים לאביו ה"צמח צדק". ידו לא משה מיד אביו. עלה על כס הנשיאות לאחר פטירת אביו בשנת תרכ"ו. הקים את חצרו בעיירה ליובאוויטש, בעוד ששאר אחיו האדמורי"ם עקרו לעיירות קאפוסט, ליאדי וניעזין. מאמריו ו"המשכיו" נודעים בחדותם ובהירותם ובקוצר לשונם (ביחס לשאר אדמור"י חב"ד) וניכרת בהם בקיאותו המופלגת בספרי הקבלה ומחשבת ישראל. כתביו הרבים נדפסו בסדרת הספרים "לקוטי תורה – תורת שמואל". המהר"ש נשא את משא העם על לבו ועסק רבות בשתדלנות למען צרכי כלל ישראל שבתחום המושב ברוסיה, אשר סבלו רבות מגזירות הצאר שניתכו עליהם חדשות לבקרים. השפעה כבירה הייתה לו על חסידיו. נודע כפיקח עצום במילי דעלמא. בעל ידע מקיף ברפואה. ידע כמה שפות והתמצא בהוויות העולם.
בכתב היד הראשון רישומי בעלות בדפים הראשונים.
[236] דף + [118] דף (כתובים משני צדיהם). בכתב-היד הראשון חסרים מספר דפים. בכתב-היד השני חסרים דפים רבים. דפי כתבי-היד הופרדו זה מזה (נתונים בקלסר). כתב-היד הראשון: 22 ס"מ. כתב-היד השני 21 ס"מ. מצב טוב-בינוני. כתמים ובלאי. סימני עש. קרעים בדפים הראשונים של כתב-היד הראשון.
-----------
ה"ביכל" החב"די
בערך משנת תק"ן ואילך, קרוב למאה וחמישים שנה, היה ה"ביכל" החב"די חלק בלתי נפרד מההויה החסידית החב"דית בערי ועיירות בלרוס (רייסין). על דרכי היווצרותו של ה"ביכל", ועל תפוצתו, מספר החוקר הביבליוגרף רבי חיים ליברמן באחד ממאמריו, ואלו דבריו:
"...יצרה חב"ד שיטה של מעתיקים או "כותבים" ("שרייבער" בלשון חסידי חב"ד). לראשונה בליאזנא, ערש חסידות חב"ד, אחרי כן בליאדי... מאוחר יותר בליובאוויטש... שם ישבו מעתיקים, שהעתיקו את תורותיו של הרבי, שנאמרו קודם לכן בעל-פה לפני החסידים.
הסדר בזה היה כך: בשבתות וימים טובים, ובהזדמנות גם בימות החול, היה הרבי אומר תורה לפני החסידים. אחר שבת ויו"ט היה הרבי מוסר תורה זו גופא, כתובה בכתב-ידו, למעתיק הראשי. הלה העתיקה, החזיר את כתב היד לרבי, והשאיר לעצמו את העתקתו, שממנה עשה אחר כך מספר העתקות בכתב ידו שלו, ומכרם לחסידים. אם לא הספיק לו הזמן למלאות את כל הדרישות לרכישת העתקה, והחסידים היו נחפזים לחזור לעריהם, היה מוסר למעתיק משנה. הללו גם הם עשו העתקות ומכרו לכל הרוצה. חסיד שלא השיגה ידו לקנות העתקה, התכבד, ישב וטרח והעתיק בעצמו מאחת ההעתקות שהשיג.
את החסיד שחזר לביתו ותורה חדשה בתיקו, פגשו החסידים דמתא [=מבני עירו], שהמתינו לשובו, וכמובן נאלץ לאפשר לכל הרוצה להעתיק את התורה לעצמו... חסיד שנתקבצו אצלו במשך הזמן מספר הגון של תורות, מסרם לכריכה, וכך נוצר ה'ביכל', ובדרך זו אצר לו כל חסיד, במרוצת השנים, ספריה של מאמרי חסידות..." (אהל רחל, ג, עמ' 26).
זלמן שז"ר, נשיאה השלישי של מדינת ישראל, שהגיע מבית חב"די, הקדיש בזכרונותיו פרק מיוחד בשם "ספריתו של אבא", וכך כותב: "ספריתו של אבא ספריה רגילה היתה, ספרית בעל-בית תורני, אבל הספרים שהיו בביתו לא מקריים היו ולא רק לנוי. ספרי חיים היו הם לאבא, ונחוצים לו, ספר ספר בזמנו, וספר ספר וערכו...
ולמעלה, על הארון, בתכריך מיוחד נשמרו קונטרסים בלתי מכורכים של דא"ח (דברי אלהים חיים). אלה היו קונטרסים של דברי חסידות, כתובים בידי המעתיקים, שסבא היה מביא מבית הרבי בשובו מלאדי, או 'החוזר' היה מביאם שנה בשנה בבואו לביקורו המסרתי, וסבא היה נוהג ללמוד מהם עם אבא, כשאני יושב ומאזין. מה נחקקו בלב האותיות המעוגלות המזהירות כפנינים והרצות על פני השורות המקומרות כקשתות..." (כוכבי בקר, עמ' 9-16).
רוב המאמרים בכתבי-היד שלפנינו הם מהאדמו"ר המהר"ש, אך מופיעים בו גם מספר מאמרים של אביו האדמו"ר רבי מנחם מנדל – ה"צמח צדק" ושל זקנו האדמו"ר רבי דוב בער שניאוריו – "האדמו"ר האמצעי" מליובאוויטש.
ההעתקה בכתב היד הראשון שלפנינו נעשתה בחיי האדמו"ר המהר"ש (כלומר, לא יאוחר מחודש תשרי תרמ"ג). פרט זה עולה מאחת הכותרות: "בחודש השביעי באחד לחודש... מאדמו"ר מהר"ש שליט"א". ההעתקה נכתבה בליובאוויטש. פרט זה עולה מהכותרת: "שבת פ' פרה תרל"א פה לובאוויץ".
בתחילת כתב היד הראשון מופיע דף מפתחות, ובו רשימת המאמרים שהועתקו בו. בתחילת דף המפתחות נכתב: "זכרון הדברים למצוא כל דברי חפץ הנמצאים בזה הביכול, כל א'[חד] על מקומו יבוא בשלום". על המאמרים שנאמרו על ידי ה"צמח צדק", מצויין בדף המפתחות: "מאדמו"ר נבג"מ [=נשמתו בגנזי מרומים]".
שלושת המאמרים הראשונים שבכתב היד הראשון הם העתקה מהספר "דרך מצותיך", מאת ה"צמח צדק", שהיה עדיין בכתב-יד בזמן ההעתקה (הספר נדפס לראשונה בתרע"א). בסוף כתב-היד נעתק "קיצור תניא" מאת ה"צמח צדק".
בכתב היד הראשון מופיעים רוב פרקי ה"המשך" של "והחרים תרל"א". בכתב היד השני, ששרד רק בחלקו, מופיעים פרקים רבים של ה"המשך" "מים רבים תרל"ו" ["המשך" בטרמינולוגיה החבדי"ת פירושו: סדרת מאמרים העוסקת בהרחבה בבירור סוגיות בקבלה וחסידות, כשכל מאמר הוא המשך לקודם לו. האדמו"ר המהר"ש הוא הראשון שחידש צורה מיוחדת זו במאמריו].
האדמו"ר רבי שמואל שניאורסון – המהר"ש (תקצ"ד-תרמ"ג), האדמו"ר הרביעי לבית חב"ד, בן זקונים לאביו ה"צמח צדק". ידו לא משה מיד אביו. עלה על כס הנשיאות לאחר פטירת אביו בשנת תרכ"ו. הקים את חצרו בעיירה ליובאוויטש, בעוד ששאר אחיו האדמורי"ם עקרו לעיירות קאפוסט, ליאדי וניעזין. מאמריו ו"המשכיו" נודעים בחדותם ובהירותם ובקוצר לשונם (ביחס לשאר אדמור"י חב"ד) וניכרת בהם בקיאותו המופלגת בספרי הקבלה ומחשבת ישראל. כתביו הרבים נדפסו בסדרת הספרים "לקוטי תורה – תורת שמואל". המהר"ש נשא את משא העם על לבו ועסק רבות בשתדלנות למען צרכי כלל ישראל שבתחום המושב ברוסיה, אשר סבלו רבות מגזירות הצאר שניתכו עליהם חדשות לבקרים. השפעה כבירה הייתה לו על חסידיו. נודע כפיקח עצום במילי דעלמא. בעל ידע מקיף ברפואה. ידע כמה שפות והתמצא בהוויות העולם.
בכתב היד הראשון רישומי בעלות בדפים הראשונים.
[236] דף + [118] דף (כתובים משני צדיהם). בכתב-היד הראשון חסרים מספר דפים. בכתב-היד השני חסרים דפים רבים. דפי כתבי-היד הופרדו זה מזה (נתונים בקלסר). כתב-היד הראשון: 22 ס"מ. כתב-היד השני 21 ס"מ. מצב טוב-בינוני. כתמים ובלאי. סימני עש. קרעים בדפים הראשונים של כתב-היד הראשון.
-----------
ה"ביכל" החב"די
בערך משנת תק"ן ואילך, קרוב למאה וחמישים שנה, היה ה"ביכל" החב"די חלק בלתי נפרד מההויה החסידית החב"דית בערי ועיירות בלרוס (רייסין). על דרכי היווצרותו של ה"ביכל", ועל תפוצתו, מספר החוקר הביבליוגרף רבי חיים ליברמן באחד ממאמריו, ואלו דבריו:
"...יצרה חב"ד שיטה של מעתיקים או "כותבים" ("שרייבער" בלשון חסידי חב"ד). לראשונה בליאזנא, ערש חסידות חב"ד, אחרי כן בליאדי... מאוחר יותר בליובאוויטש... שם ישבו מעתיקים, שהעתיקו את תורותיו של הרבי, שנאמרו קודם לכן בעל-פה לפני החסידים.
הסדר בזה היה כך: בשבתות וימים טובים, ובהזדמנות גם בימות החול, היה הרבי אומר תורה לפני החסידים. אחר שבת ויו"ט היה הרבי מוסר תורה זו גופא, כתובה בכתב-ידו, למעתיק הראשי. הלה העתיקה, החזיר את כתב היד לרבי, והשאיר לעצמו את העתקתו, שממנה עשה אחר כך מספר העתקות בכתב ידו שלו, ומכרם לחסידים. אם לא הספיק לו הזמן למלאות את כל הדרישות לרכישת העתקה, והחסידים היו נחפזים לחזור לעריהם, היה מוסר למעתיק משנה. הללו גם הם עשו העתקות ומכרו לכל הרוצה. חסיד שלא השיגה ידו לקנות העתקה, התכבד, ישב וטרח והעתיק בעצמו מאחת ההעתקות שהשיג.
את החסיד שחזר לביתו ותורה חדשה בתיקו, פגשו החסידים דמתא [=מבני עירו], שהמתינו לשובו, וכמובן נאלץ לאפשר לכל הרוצה להעתיק את התורה לעצמו... חסיד שנתקבצו אצלו במשך הזמן מספר הגון של תורות, מסרם לכריכה, וכך נוצר ה'ביכל', ובדרך זו אצר לו כל חסיד, במרוצת השנים, ספריה של מאמרי חסידות..." (אהל רחל, ג, עמ' 26).
זלמן שז"ר, נשיאה השלישי של מדינת ישראל, שהגיע מבית חב"די, הקדיש בזכרונותיו פרק מיוחד בשם "ספריתו של אבא", וכך כותב: "ספריתו של אבא ספריה רגילה היתה, ספרית בעל-בית תורני, אבל הספרים שהיו בביתו לא מקריים היו ולא רק לנוי. ספרי חיים היו הם לאבא, ונחוצים לו, ספר ספר בזמנו, וספר ספר וערכו...
ולמעלה, על הארון, בתכריך מיוחד נשמרו קונטרסים בלתי מכורכים של דא"ח (דברי אלהים חיים). אלה היו קונטרסים של דברי חסידות, כתובים בידי המעתיקים, שסבא היה מביא מבית הרבי בשובו מלאדי, או 'החוזר' היה מביאם שנה בשנה בבואו לביקורו המסרתי, וסבא היה נוהג ללמוד מהם עם אבא, כשאני יושב ומאזין. מה נחקקו בלב האותיות המעוגלות המזהירות כפנינים והרצות על פני השורות המקומרות כקשתות..." (כוכבי בקר, עמ' 9-16).
קטגוריה
חסידות חב"ד - ספרי דפוס, כתבי יד ומכתבים
קָטָלוֹג
מכירה 74 - יודאיקה - ספרי קודש, כתבי יד, מכתבי רבנים, חפצים
15.9.2020
פתיחה: $500
לא נמכר
כתב-יד ["ביכל" חב"די], העתקת מאמרי חסידות שנאמרו על ידי האדמו"ר רבי שלמה זלמן שניאורסון – בעל ה"מגן אבות" מקאפוסט, בשנים תרכ"ז-תרל"ט [1879-1867].
ב"ביכל" נעתקו 22 מאמרים של האדמו"ר רבי שלמה זלמן שניאורסון, ה"מגן אבות" מקאפוסט. תשעה מהם הם מאמרים שנאמרו בחג השבועות.
חלק מהמאמרים שלפנינו הם העתקות מכתב-ידו של האדמו"ר, מאותם מאמרים שנדפסו מאוחר יותר בשנת תרס"ב בסדרת ספריו "מגן אבות", וחלקם הם מכתיבתו של אחד השומעים (או העתקה מכתיבתו של אחד השומעים).
מתוך המאמרים שהם מכתיבת אחד השומעים ישנם מאמרים שלא נדפסו כלל בסדרת הספרים "מגן אבות", ואינם ידועים.
בדף כח/2, בסיום אחד המאמרים, נכתב: "שמענוהו אור ליועש"ק תזו"מ [ =ליום ערב שבת קודש תזריע ומצורע] ד' אייר תרל"ו, ואמרו באורך ביו"ט האחרון של פסח תרל"ו".
בתחילת ה"ביכל" מופיע דף עם "לוח המפתחות מהדרושים שבכרך זה".
בהקדמה לכרך הראשון של סדרת הספרים "מגן אבות" (ברדיטשוב תרס"ב), כותב המו"ל, בן המחבר על מאמרי אביו: "רוב דרושיו לאלפים נמצאים על פני תבל מהרושמים השומעים שרשמו דברי קדשו... ועוד מצאתי דרושים שהיו אצל אאמו"ר נ"ע מרשימות השומעים המובהקים, והיו למראה עיני אאמו"ר נ"ע, והוא הגיהם ותקנם בכי"ק... ועשינו זאת כרך שביעי". חלק מהמאמרים שלפנינו לא נדפסו גם בכרך השביעי.
לכתב-היד מצורפים קונטרסים בכתב-יד שהועתקו בהם מאמרי האדמו"ר מקאפוסט, בשפת היידיש. תוכן רוב המאמרים שבקונטרסים לא נדפס. אליהם צורף גם קונטרס עם העתקת מאמר של האדמו"ר ה"צמח צדק" (מאמר זה נדפס).
האדמו"ר רבי שלמה זלמן מקאפוסט (תק"ץ-תר"ס), היה נכדו ותלמידו המובהק של ה"צמח צדק" מליובאוויטש. לאחר פטירת ה"צמח צדק", הכתירו רוב חסידי חב"ד לאדמו"ר עליהם את רבי יהודה ליב (מהרי"ל) מקאפוסט (אביו של רבי שלמה זלמן), בנו המפורסם של הצ"צ. אך רבי יהודה ליב נפטר בחשון תרכ"ז, כחצי שנה לאחר פטירת אביו הצ"צ. לאחר פטירתו התמנה בנו רבי שלמה זלמן לרבם של חסידי חב"ד-קאפוסט. לאחר פטירתו נדפס חלק קטן ממאמריו בסדרת הספרים "מגן אבות", שבעה כרכים (ברדיטשוב תרס"ב).
הרבי מליובאוויטש אמר על מאמרי ה"מגן אבות" שהם "געשמאקע מאמרים" [=מאמרים ערבים]. על הגותו המיוחדת המעמיקה, כתב הסופר איש הרוח, ר' הלל צייטלין, במכתב לידיד: "איעצך להשיג את הספר "מגן אבות" מהצדיק מקאפוסט, וללמוד שם בעיון בהגבהת הלב, את המאמרים על פסוק ויכל אלוקים... וביחוד את הדרוש לפרשת שמיני, שמאחד הוא מסר נורא עם שעשוע חב"די מסתורי שקשה למצוא כמוהו. אם תקרא כל אלו המאמרים לא בהעברה בעלמא כפי שנוהגין, כי אם בעיון עמוק בהדרגה ובסדר, מובטחני שישיב לי תודה עמוקה בעד עצתי זאת" (הרב, ליקווד תשע"ה, עמ' תשנג).
[2], קכט דף (כתב-היד) + [148] דף (קונטרסים). הדפים כתובים משני צדיהם (דפי כתב-היד הופרדו זה מזה). גודל ומצב משתנים (רוב הדפים במצב טוב-בינוני).
-----------
ה"ביכל" החב"די
בערך משנת תק"ן ואילך, קרוב למאה וחמישים שנה, היה ה"ביכל" החב"די חלק בלתי נפרד מההויה החסידית החב"דית בערי ועיירות בלרוס (רייסין). על דרכי היווצרותו של ה"ביכל", ועל תפוצתו, מספר החוקר הביבליוגרף רבי חיים ליברמן באחד ממאמריו, ואלו דבריו:
"...יצרה חב"ד שיטה של מעתיקים או "כותבים" ("שרייבער" בלשון חסידי חב"ד). לראשונה בליאזנא, ערש חסידות חב"ד, אחרי כן בליאדי... מאוחר יותר בליובאוויטש... שם ישבו מעתיקים, שהעתיקו את תורותיו של הרבי, שנאמרו קודם לכן בעל-פה לפני החסידים.
הסדר בזה היה כך: בשבתות וימים טובים, ובהזדמנות גם בימות החול, היה הרבי אומר תורה לפני החסידים. אחר שבת ויו"ט היה הרבי מוסר תורה זו גופא, כתובה בכתב-ידו, למעתיק הראשי. הלה העתיקה, החזיר את כתב היד לרבי, והשאיר לעצמו את העתקתו, שממנה עשה אחר כך מספר העתקות בכתב ידו שלו, ומכרם לחסידים. אם לא הספיק לו הזמן למלאות את כל הדרישות לרכישת העתקה, והחסידים היו נחפזים לחזור לעריהם, היה מוסר למעתיק משנה. הללו גם הם עשו העתקות ומכרו לכל הרוצה. חסיד שלא השיגה ידו לקנות העתקה, התכבד, ישב וטרח והעתיק בעצמו מאחת ההעתקות שהשיג.
את החסיד שחזר לביתו ותורה חדשה בתיקו, פגשו החסידים דמתא [=מבני עירו], שהמתינו לשובו, וכמובן נאלץ לאפשר לכל הרוצה להעתיק את התורה לעצמו... חסיד שנתקבצו אצלו במשך הזמן מספר הגון של תורות, מסרם לכריכה, וכך נוצר ה'ביכל', ובדרך זו אצר לו כל חסיד, במרוצת השנים, ספריה של מאמרי חסידות..." (אהל רחל, ג, עמ' 26).
זלמן שז"ר, נשיאה השלישי של מדינת ישראל, שהגיע מבית חב"די, הקדיש בזכרונותיו פרק מיוחד בשם "ספריתו של אבא", וכך כותב: "ספריתו של אבא ספריה רגילה היתה, ספרית בעל-בית תורני, אבל הספרים שהיו בביתו לא מקריים היו ולא רק לנוי. ספרי חיים היו הם לאבא, ונחוצים לו, ספר ספר בזמנו, וספר ספר וערכו...
ולמעלה, על הארון, בתכריך מיוחד נשמרו קונטרסים בלתי מכורכים של דא"ח (דברי אלהים חיים). אלה היו קונטרסים של דברי חסידות, כתובים בידי המעתיקים, שסבא היה מביא מבית הרבי בשובו מלאדי, או 'החוזר' היה מביאם שנה בשנה בבואו לביקורו המסרתי, וסבא היה נוהג ללמוד מהם עם אבא, כשאני יושב ומאזין. מה נחקקו בלב האותיות המעוגלות המזהירות כפנינים והרצות על פני השורות המקומרות כקשתות..." (כוכבי בקר, עמ' 9-16).
ב"ביכל" נעתקו 22 מאמרים של האדמו"ר רבי שלמה זלמן שניאורסון, ה"מגן אבות" מקאפוסט. תשעה מהם הם מאמרים שנאמרו בחג השבועות.
חלק מהמאמרים שלפנינו הם העתקות מכתב-ידו של האדמו"ר, מאותם מאמרים שנדפסו מאוחר יותר בשנת תרס"ב בסדרת ספריו "מגן אבות", וחלקם הם מכתיבתו של אחד השומעים (או העתקה מכתיבתו של אחד השומעים).
מתוך המאמרים שהם מכתיבת אחד השומעים ישנם מאמרים שלא נדפסו כלל בסדרת הספרים "מגן אבות", ואינם ידועים.
בדף כח/2, בסיום אחד המאמרים, נכתב: "שמענוהו אור ליועש"ק תזו"מ [ =ליום ערב שבת קודש תזריע ומצורע] ד' אייר תרל"ו, ואמרו באורך ביו"ט האחרון של פסח תרל"ו".
בתחילת ה"ביכל" מופיע דף עם "לוח המפתחות מהדרושים שבכרך זה".
בהקדמה לכרך הראשון של סדרת הספרים "מגן אבות" (ברדיטשוב תרס"ב), כותב המו"ל, בן המחבר על מאמרי אביו: "רוב דרושיו לאלפים נמצאים על פני תבל מהרושמים השומעים שרשמו דברי קדשו... ועוד מצאתי דרושים שהיו אצל אאמו"ר נ"ע מרשימות השומעים המובהקים, והיו למראה עיני אאמו"ר נ"ע, והוא הגיהם ותקנם בכי"ק... ועשינו זאת כרך שביעי". חלק מהמאמרים שלפנינו לא נדפסו גם בכרך השביעי.
לכתב-היד מצורפים קונטרסים בכתב-יד שהועתקו בהם מאמרי האדמו"ר מקאפוסט, בשפת היידיש. תוכן רוב המאמרים שבקונטרסים לא נדפס. אליהם צורף גם קונטרס עם העתקת מאמר של האדמו"ר ה"צמח צדק" (מאמר זה נדפס).
האדמו"ר רבי שלמה זלמן מקאפוסט (תק"ץ-תר"ס), היה נכדו ותלמידו המובהק של ה"צמח צדק" מליובאוויטש. לאחר פטירת ה"צמח צדק", הכתירו רוב חסידי חב"ד לאדמו"ר עליהם את רבי יהודה ליב (מהרי"ל) מקאפוסט (אביו של רבי שלמה זלמן), בנו המפורסם של הצ"צ. אך רבי יהודה ליב נפטר בחשון תרכ"ז, כחצי שנה לאחר פטירת אביו הצ"צ. לאחר פטירתו התמנה בנו רבי שלמה זלמן לרבם של חסידי חב"ד-קאפוסט. לאחר פטירתו נדפס חלק קטן ממאמריו בסדרת הספרים "מגן אבות", שבעה כרכים (ברדיטשוב תרס"ב).
הרבי מליובאוויטש אמר על מאמרי ה"מגן אבות" שהם "געשמאקע מאמרים" [=מאמרים ערבים]. על הגותו המיוחדת המעמיקה, כתב הסופר איש הרוח, ר' הלל צייטלין, במכתב לידיד: "איעצך להשיג את הספר "מגן אבות" מהצדיק מקאפוסט, וללמוד שם בעיון בהגבהת הלב, את המאמרים על פסוק ויכל אלוקים... וביחוד את הדרוש לפרשת שמיני, שמאחד הוא מסר נורא עם שעשוע חב"די מסתורי שקשה למצוא כמוהו. אם תקרא כל אלו המאמרים לא בהעברה בעלמא כפי שנוהגין, כי אם בעיון עמוק בהדרגה ובסדר, מובטחני שישיב לי תודה עמוקה בעד עצתי זאת" (הרב, ליקווד תשע"ה, עמ' תשנג).
[2], קכט דף (כתב-היד) + [148] דף (קונטרסים). הדפים כתובים משני צדיהם (דפי כתב-היד הופרדו זה מזה). גודל ומצב משתנים (רוב הדפים במצב טוב-בינוני).
-----------
ה"ביכל" החב"די
בערך משנת תק"ן ואילך, קרוב למאה וחמישים שנה, היה ה"ביכל" החב"די חלק בלתי נפרד מההויה החסידית החב"דית בערי ועיירות בלרוס (רייסין). על דרכי היווצרותו של ה"ביכל", ועל תפוצתו, מספר החוקר הביבליוגרף רבי חיים ליברמן באחד ממאמריו, ואלו דבריו:
"...יצרה חב"ד שיטה של מעתיקים או "כותבים" ("שרייבער" בלשון חסידי חב"ד). לראשונה בליאזנא, ערש חסידות חב"ד, אחרי כן בליאדי... מאוחר יותר בליובאוויטש... שם ישבו מעתיקים, שהעתיקו את תורותיו של הרבי, שנאמרו קודם לכן בעל-פה לפני החסידים.
הסדר בזה היה כך: בשבתות וימים טובים, ובהזדמנות גם בימות החול, היה הרבי אומר תורה לפני החסידים. אחר שבת ויו"ט היה הרבי מוסר תורה זו גופא, כתובה בכתב-ידו, למעתיק הראשי. הלה העתיקה, החזיר את כתב היד לרבי, והשאיר לעצמו את העתקתו, שממנה עשה אחר כך מספר העתקות בכתב ידו שלו, ומכרם לחסידים. אם לא הספיק לו הזמן למלאות את כל הדרישות לרכישת העתקה, והחסידים היו נחפזים לחזור לעריהם, היה מוסר למעתיק משנה. הללו גם הם עשו העתקות ומכרו לכל הרוצה. חסיד שלא השיגה ידו לקנות העתקה, התכבד, ישב וטרח והעתיק בעצמו מאחת ההעתקות שהשיג.
את החסיד שחזר לביתו ותורה חדשה בתיקו, פגשו החסידים דמתא [=מבני עירו], שהמתינו לשובו, וכמובן נאלץ לאפשר לכל הרוצה להעתיק את התורה לעצמו... חסיד שנתקבצו אצלו במשך הזמן מספר הגון של תורות, מסרם לכריכה, וכך נוצר ה'ביכל', ובדרך זו אצר לו כל חסיד, במרוצת השנים, ספריה של מאמרי חסידות..." (אהל רחל, ג, עמ' 26).
זלמן שז"ר, נשיאה השלישי של מדינת ישראל, שהגיע מבית חב"די, הקדיש בזכרונותיו פרק מיוחד בשם "ספריתו של אבא", וכך כותב: "ספריתו של אבא ספריה רגילה היתה, ספרית בעל-בית תורני, אבל הספרים שהיו בביתו לא מקריים היו ולא רק לנוי. ספרי חיים היו הם לאבא, ונחוצים לו, ספר ספר בזמנו, וספר ספר וערכו...
ולמעלה, על הארון, בתכריך מיוחד נשמרו קונטרסים בלתי מכורכים של דא"ח (דברי אלהים חיים). אלה היו קונטרסים של דברי חסידות, כתובים בידי המעתיקים, שסבא היה מביא מבית הרבי בשובו מלאדי, או 'החוזר' היה מביאם שנה בשנה בבואו לביקורו המסרתי, וסבא היה נוהג ללמוד מהם עם אבא, כשאני יושב ומאזין. מה נחקקו בלב האותיות המעוגלות המזהירות כפנינים והרצות על פני השורות המקומרות כקשתות..." (כוכבי בקר, עמ' 9-16).
קטגוריה
חסידות חב"ד - ספרי דפוס, כתבי יד ומכתבים
קָטָלוֹג
מכירה 74 - יודאיקה - ספרי קודש, כתבי יד, מכתבי רבנים, חפצים
15.9.2020
פתיחה: $500
נמכר ב: $688
כולל עמלת קונה
כתב-יד, בכתיבות מעתיקים שונים ["ביכל" חב"די], העתקת מאמרי חסידות שנאמרו ונכתבו על ידי האדמו"רים מליובאוויטש: רבי דוב בער שניאוריו – "האדמו"ר האמצעי"; רבי מנחם מנדל שניאורסון – ה"צמח צדק"; רבי שמואל שניאורסון [מהר"ש] ורבי שלום דובער שניאורסון [רש"ב]. [בלרוס? כנראה שנות התר"ס, בין השנים תרס"ד-תרע"א 1904-1911 בקירוב].
בדפים צב-קכא, העתקה מהספר "דרך מצותיך", מצות האמנת אלהות (הספר נדפס לראשונה בתרע"א). מאמרי המהר"ש ב"ביכל" שלפנינו, הם מהשנים תר"ל-תרל"ג. מאמרי הרש"ב הם מהשנים תר"ן-תרס"ו.
ה"ביכל" נעתק בחיי האדמו"ר הרש"ב. על כך אנו למדים מכמה כותרות: "מאדמו"ר רש"ב שליט"א פ' תולדות" (קצח/1); "בס"ד ליל ב' דשבועות מאדמו"ר רש"ב שליט"א" (רד/1); "תרס"ב מאדמו"ר רש"ב שליט"א" (רמז/1); "פ' בא מאדמו"ר רש"ב שליט"א" (רעט/1).
בדף רנז/1 מופיעה כותרת: "הנחה [=כתיבה של אחד השומעים] מה ששמעתי מכ"ק אדמו"ר שליט"א בליובאויץ, אמור תרס"ד". תוכן מאמר זה נדפס בספר המאמרים תרס"ד על פי כתיבת אחד השומעים. אך לפנינו המאמר כפי שנכתב על ידי שומע נוסף, בסגנון שלו, וכפי הנראה הוא לא נדפס, ויש בזה מה שאין בזה. בעמ' רפג/1 מופיע מאמר שנכתב על ידי אחד השומעים. מאמר זה נדפס ב"המשך תרס"ו" על פי כתיבת הרש"ב, אך לפנינו נוסח המאמר בסגנון של אחד השומעים (אצל האדמו"רים היו שינויים במאמרים בין הנוסח שכתבו לנוסח שאמרו ברבים). יתכן וישנם מאמרים נוספים ב"ביכל" שלא נדפסו כפי הנוסח שלפנינו.
[235] דף (כתובים משני צדיהם). חסרים 64 דפים (לפי המספור של כתב-היד). דפי כתב-היד הופרדו זה מזה (נתונים בקלסר). 18.5 ס"מ. מצב כללי טוב. כתמים ובלאי. קרעים קלים בשוליים הפנימיים, ללא פגיעה בטקסט. סימני עש.
-----------
ה"ביכל" החב"די
בערך משנת תק"ן ואילך, קרוב למאה וחמישים שנה, היה ה"ביכל" החב"די חלק בלתי נפרד מההויה החסידית החב"דית בערי ועיירות בלרוס (רייסין). על דרכי היווצרותו של ה"ביכל", ועל תפוצתו, מספר החוקר הביבליוגרף רבי חיים ליברמן באחד ממאמריו, ואלו דבריו:
"...יצרה חב"ד שיטה של מעתיקים או "כותבים" ("שרייבער" בלשון חסידי חב"ד). לראשונה בליאזנא, ערש חסידות חב"ד, אחרי כן בליאדי... מאוחר יותר בליובאוויטש... שם ישבו מעתיקים, שהעתיקו את תורותיו של הרבי, שנאמרו קודם לכן בעל-פה לפני החסידים.
הסדר בזה היה כך: בשבתות וימים טובים, ובהזדמנות גם בימות החול, היה הרבי אומר תורה לפני החסידים. אחר שבת ויו"ט היה הרבי מוסר תורה זו גופא, כתובה בכתב-ידו, למעתיק הראשי. הלה העתיקה, החזיר את כתב היד לרבי, והשאיר לעצמו את העתקתו, שממנה עשה אחר כך מספר העתקות בכתב ידו שלו, ומכרם לחסידים. אם לא הספיק לו הזמן למלאות את כל הדרישות לרכישת העתקה, והחסידים היו נחפזים לחזור לעריהם, היה מוסר למעתיק משנה. הללו גם הם עשו העתקות ומכרו לכל הרוצה. חסיד שלא השיגה ידו לקנות העתקה, התכבד, ישב וטרח והעתיק בעצמו מאחת ההעתקות שהשיג.
את החסיד שחזר לביתו ותורה חדשה בתיקו, פגשו החסידים דמתא [=מבני עירו], שהמתינו לשובו, וכמובן נאלץ לאפשר לכל הרוצה להעתיק את התורה לעצמו... חסיד שנתקבצו אצלו במשך הזמן מספר הגון של תורות, מסרם לכריכה, וכך נוצר ה'ביכל', ובדרך זו אצר לו כל חסיד, במרוצת השנים, ספריה של מאמרי חסידות..." (אהל רחל, ג, עמ' 26).
זלמן שז"ר, נשיאה השלישי של מדינת ישראל, שהגיע מבית חב"די, הקדיש בזכרונותיו פרק מיוחד בשם "ספריתו של אבא", וכך כותב: "ספריתו של אבא ספריה רגילה היתה, ספרית בעל-בית תורני, אבל הספרים שהיו בביתו לא מקריים היו ולא רק לנוי. ספרי חיים היו הם לאבא, ונחוצים לו, ספר ספר בזמנו, וספר ספר וערכו...
ולמעלה, על הארון, בתכריך מיוחד נשמרו קונטרסים בלתי מכורכים של דא"ח (דברי אלהים חיים). אלה היו קונטרסים של דברי חסידות, כתובים בידי המעתיקים, שסבא היה מביא מבית הרבי בשובו מלאדי, או 'החוזר' היה מביאם שנה בשנה בבואו לביקורו המסרתי, וסבא היה נוהג ללמוד מהם עם אבא, כשאני יושב ומאזין. מה נחקקו בלב האותיות המעוגלות המזהירות כפנינים והרצות על פני השורות המקומרות כקשתות..." (כוכבי בקר, עמ' 9-16).
בדפים צב-קכא, העתקה מהספר "דרך מצותיך", מצות האמנת אלהות (הספר נדפס לראשונה בתרע"א). מאמרי המהר"ש ב"ביכל" שלפנינו, הם מהשנים תר"ל-תרל"ג. מאמרי הרש"ב הם מהשנים תר"ן-תרס"ו.
ה"ביכל" נעתק בחיי האדמו"ר הרש"ב. על כך אנו למדים מכמה כותרות: "מאדמו"ר רש"ב שליט"א פ' תולדות" (קצח/1); "בס"ד ליל ב' דשבועות מאדמו"ר רש"ב שליט"א" (רד/1); "תרס"ב מאדמו"ר רש"ב שליט"א" (רמז/1); "פ' בא מאדמו"ר רש"ב שליט"א" (רעט/1).
בדף רנז/1 מופיעה כותרת: "הנחה [=כתיבה של אחד השומעים] מה ששמעתי מכ"ק אדמו"ר שליט"א בליובאויץ, אמור תרס"ד". תוכן מאמר זה נדפס בספר המאמרים תרס"ד על פי כתיבת אחד השומעים. אך לפנינו המאמר כפי שנכתב על ידי שומע נוסף, בסגנון שלו, וכפי הנראה הוא לא נדפס, ויש בזה מה שאין בזה. בעמ' רפג/1 מופיע מאמר שנכתב על ידי אחד השומעים. מאמר זה נדפס ב"המשך תרס"ו" על פי כתיבת הרש"ב, אך לפנינו נוסח המאמר בסגנון של אחד השומעים (אצל האדמו"רים היו שינויים במאמרים בין הנוסח שכתבו לנוסח שאמרו ברבים). יתכן וישנם מאמרים נוספים ב"ביכל" שלא נדפסו כפי הנוסח שלפנינו.
[235] דף (כתובים משני צדיהם). חסרים 64 דפים (לפי המספור של כתב-היד). דפי כתב-היד הופרדו זה מזה (נתונים בקלסר). 18.5 ס"מ. מצב כללי טוב. כתמים ובלאי. קרעים קלים בשוליים הפנימיים, ללא פגיעה בטקסט. סימני עש.
-----------
ה"ביכל" החב"די
בערך משנת תק"ן ואילך, קרוב למאה וחמישים שנה, היה ה"ביכל" החב"די חלק בלתי נפרד מההויה החסידית החב"דית בערי ועיירות בלרוס (רייסין). על דרכי היווצרותו של ה"ביכל", ועל תפוצתו, מספר החוקר הביבליוגרף רבי חיים ליברמן באחד ממאמריו, ואלו דבריו:
"...יצרה חב"ד שיטה של מעתיקים או "כותבים" ("שרייבער" בלשון חסידי חב"ד). לראשונה בליאזנא, ערש חסידות חב"ד, אחרי כן בליאדי... מאוחר יותר בליובאוויטש... שם ישבו מעתיקים, שהעתיקו את תורותיו של הרבי, שנאמרו קודם לכן בעל-פה לפני החסידים.
הסדר בזה היה כך: בשבתות וימים טובים, ובהזדמנות גם בימות החול, היה הרבי אומר תורה לפני החסידים. אחר שבת ויו"ט היה הרבי מוסר תורה זו גופא, כתובה בכתב-ידו, למעתיק הראשי. הלה העתיקה, החזיר את כתב היד לרבי, והשאיר לעצמו את העתקתו, שממנה עשה אחר כך מספר העתקות בכתב ידו שלו, ומכרם לחסידים. אם לא הספיק לו הזמן למלאות את כל הדרישות לרכישת העתקה, והחסידים היו נחפזים לחזור לעריהם, היה מוסר למעתיק משנה. הללו גם הם עשו העתקות ומכרו לכל הרוצה. חסיד שלא השיגה ידו לקנות העתקה, התכבד, ישב וטרח והעתיק בעצמו מאחת ההעתקות שהשיג.
את החסיד שחזר לביתו ותורה חדשה בתיקו, פגשו החסידים דמתא [=מבני עירו], שהמתינו לשובו, וכמובן נאלץ לאפשר לכל הרוצה להעתיק את התורה לעצמו... חסיד שנתקבצו אצלו במשך הזמן מספר הגון של תורות, מסרם לכריכה, וכך נוצר ה'ביכל', ובדרך זו אצר לו כל חסיד, במרוצת השנים, ספריה של מאמרי חסידות..." (אהל רחל, ג, עמ' 26).
זלמן שז"ר, נשיאה השלישי של מדינת ישראל, שהגיע מבית חב"די, הקדיש בזכרונותיו פרק מיוחד בשם "ספריתו של אבא", וכך כותב: "ספריתו של אבא ספריה רגילה היתה, ספרית בעל-בית תורני, אבל הספרים שהיו בביתו לא מקריים היו ולא רק לנוי. ספרי חיים היו הם לאבא, ונחוצים לו, ספר ספר בזמנו, וספר ספר וערכו...
ולמעלה, על הארון, בתכריך מיוחד נשמרו קונטרסים בלתי מכורכים של דא"ח (דברי אלהים חיים). אלה היו קונטרסים של דברי חסידות, כתובים בידי המעתיקים, שסבא היה מביא מבית הרבי בשובו מלאדי, או 'החוזר' היה מביאם שנה בשנה בבואו לביקורו המסרתי, וסבא היה נוהג ללמוד מהם עם אבא, כשאני יושב ומאזין. מה נחקקו בלב האותיות המעוגלות המזהירות כפנינים והרצות על פני השורות המקומרות כקשתות..." (כוכבי בקר, עמ' 9-16).
קטגוריה
חסידות חב"ד - ספרי דפוס, כתבי יד ומכתבים
קָטָלוֹג
מכירה 74 - יודאיקה - ספרי קודש, כתבי יד, מכתבי רבנים, חפצים
15.9.2020
פתיחה: $500
לא נמכר
אוסף קונטרסים ודפים בכתב-יד, בכתיבות מעתיקים שונים, העתקת מאמרי חסידות, שיחות "הנחות" [רשימות השומעים], מכתבים וקונטרסים, שנאמרו ונכתבו על ידי אדמו"רי חב"ד: האדמו"ר הזקן רבי שניאור זלמן מלאדי; רבי דוב בער שניאוריו – "האדמו"ר האמצעי"; רבי מנחם מנדל שניאורסון – ה"צמח צדק"; רבי שלמה זלמן שניאורסון מקאפוסט – ה"מגן אבות"; רבי שמואל שניאורסון [מהר"ש]; רבי שלום דובער שניאורסון [רש"ב]; רבי יוסף יצחק שניאורסון [הריי"ץ]; רבי מנחם מנדל שניאורסון – הרבי מליובאוויטש ורבי הלל הלוי מאליסוב מפאריץ'. ליובאוויטש, [רוסטוב, ריגה, ברוקלין. נעתקו בין שנות התק"צ 1830 לשנות התש"י 1950].
להלן מספר כותרות ותאריכים המופיעים בכתבי היד שלפנינו: בסיום אחד המאמרים נכתב "תורת אדמו"ר מהר"ש שליט"א נאמרה בפ' תבא תרכ"ז פה ליבאוויץ"; באחת הכותרות נכתב "תורת אדמו"ר מיקאפושט[!] שליט"א, חגה"פ [=חג הפסח] תרל"ב, מה שרשם אחד מהש[ו]מעים ענין אחד מהדרש דאז ישיר משה..."; "הנחה מא' השומעי' שמ"ת [=שמחת תורה] תרמ"א"; "מוצש"ק לך ותר"ם [=תרמ"ו]"; "שמח"ת תרנ"ט"; "תבא תרנ"ט"; "ש"פ לך לך רס"ב"; הקדשה: "למזכרת אהבה לידידי הרה"ח כמר שואל [שאול] דובערמן זיסלין, ידידו עוז... אור ליום ג' פ' 'ותחיין' [=פרשת שמות] ליובאוויטש תרס"ח"; "ש"ת [=שמחת תורה תרע"ג]"; "י"ט כסלו תרפ"ג"; "כ"ט תשרי תרצ"ט, אטוואצק"; "כ"ד טבת תשט"ו".
באוסף הקונטרסים והדפים שלפנינו ישנן העתקות רבות מכתבי הרה"ק רבי הלל מפאריץ', ומספרו "פלח הרמון". רבי הלל, תלמידם המובהק של האדמו"ר האמצעי והאדמו"ר ה"צמח צדק", נהג לכתוב לעצמו את מאמרי רבותיו ששמע, בתוספת הסברים משלו על דברי רבותיו. באחת הכותרות נכתב: "ענין פ' החודש לא שמעתי ענינו, ואכתוב הנלע"ד [=הנראה לעניות דעתי] בדרך אפשר ממה שהבנתי ממה ששמעתי מאדמו"ר נבג"מ [=נשמתו בגנזי מרומים, האדמו"ר האמצעי] ואדמו"ר שליט"א [=ה"צמח צדק"]".
בין כתבי היד שלפנינו מופיעה העתקה של מאמר החסידות האחרון שהאדמו"ר ה"צמח צדק" אמר בחייו – מאמר המתחיל במילים "החדש הזה לכם". את המאמר אמר בשבת פרשת החודש, שחלה בראש חודש ניסן תרכ"ו, כשבועיים לפני פטירתו בי"ג ניסן תרכ"ו.
[404] דף (כתובים משני צדיהם). גודל ומצב משתנים.
להלן מספר כותרות ותאריכים המופיעים בכתבי היד שלפנינו: בסיום אחד המאמרים נכתב "תורת אדמו"ר מהר"ש שליט"א נאמרה בפ' תבא תרכ"ז פה ליבאוויץ"; באחת הכותרות נכתב "תורת אדמו"ר מיקאפושט[!] שליט"א, חגה"פ [=חג הפסח] תרל"ב, מה שרשם אחד מהש[ו]מעים ענין אחד מהדרש דאז ישיר משה..."; "הנחה מא' השומעי' שמ"ת [=שמחת תורה] תרמ"א"; "מוצש"ק לך ותר"ם [=תרמ"ו]"; "שמח"ת תרנ"ט"; "תבא תרנ"ט"; "ש"פ לך לך רס"ב"; הקדשה: "למזכרת אהבה לידידי הרה"ח כמר שואל [שאול] דובערמן זיסלין, ידידו עוז... אור ליום ג' פ' 'ותחיין' [=פרשת שמות] ליובאוויטש תרס"ח"; "ש"ת [=שמחת תורה תרע"ג]"; "י"ט כסלו תרפ"ג"; "כ"ט תשרי תרצ"ט, אטוואצק"; "כ"ד טבת תשט"ו".
באוסף הקונטרסים והדפים שלפנינו ישנן העתקות רבות מכתבי הרה"ק רבי הלל מפאריץ', ומספרו "פלח הרמון". רבי הלל, תלמידם המובהק של האדמו"ר האמצעי והאדמו"ר ה"צמח צדק", נהג לכתוב לעצמו את מאמרי רבותיו ששמע, בתוספת הסברים משלו על דברי רבותיו. באחת הכותרות נכתב: "ענין פ' החודש לא שמעתי ענינו, ואכתוב הנלע"ד [=הנראה לעניות דעתי] בדרך אפשר ממה שהבנתי ממה ששמעתי מאדמו"ר נבג"מ [=נשמתו בגנזי מרומים, האדמו"ר האמצעי] ואדמו"ר שליט"א [=ה"צמח צדק"]".
בין כתבי היד שלפנינו מופיעה העתקה של מאמר החסידות האחרון שהאדמו"ר ה"צמח צדק" אמר בחייו – מאמר המתחיל במילים "החדש הזה לכם". את המאמר אמר בשבת פרשת החודש, שחלה בראש חודש ניסן תרכ"ו, כשבועיים לפני פטירתו בי"ג ניסן תרכ"ו.
[404] דף (כתובים משני צדיהם). גודל ומצב משתנים.
קטגוריה
חסידות חב"ד - ספרי דפוס, כתבי יד ומכתבים
קָטָלוֹג
מכירה 74 - יודאיקה - ספרי קודש, כתבי יד, מכתבי רבנים, חפצים
15.9.2020
פתיחה: $600
נמכר ב: $813
כולל עמלת קונה
מכתב ברכות מאת האדמו"ר רבי יוסף יצחק שניאורסון – הריי"ץ מליובאוויטש, בחתימת ידו. ברוקלין, ניו יורק, תמוז תש"ב [1942].
כתוב במכונת כתיבה, על נייר מסמכים רשמי של האדמו"ר הריי"ץ, בחתימת יד קדשו.
דברי עידוד והתעניינות במצבם של פליטי השואה. הריי"ץ מברך במכתב: "והשי"ת יעזר לו בהדרוש לו, ויתבשר בשו"ט [=בשורות טובות] מאת בני ביתו יחיו, ויעזר להם השי"ת בגשמיות וברוחניות... יעזר להם השי"ת בכל הדרוש להם בגשמיות וברוחניות".
בהמשך מכתבו מזכיר הריי"ץ את חתנו הרבי: "חתני הרה"ג הרמ"מ שי' שניאורסאהן שלח להם [לפליטים] חבילה של ספרים".
בהמשך המכתב מעורר הריי"ץ לפנות לעסקן "לשלוח חבילות לבתי [שיינא הורנשטיין] וחתני [ר' מנחם מנדל הורנשטיין] יחיו, כל מה שאפשר לשלוח". בתו וחתנו של הריי"ץ נרצחו בטרבלינקה בב' תשרי תש"א, אך הריי"ץ לא ידע על רציחתם עד יומו האחרון.
[1] דף. 22 ס"מ. מצב טוב. כתמים. סימני קיפול. הדף מודבק על פיסת בד.
כתוב במכונת כתיבה, על נייר מסמכים רשמי של האדמו"ר הריי"ץ, בחתימת יד קדשו.
דברי עידוד והתעניינות במצבם של פליטי השואה. הריי"ץ מברך במכתב: "והשי"ת יעזר לו בהדרוש לו, ויתבשר בשו"ט [=בשורות טובות] מאת בני ביתו יחיו, ויעזר להם השי"ת בגשמיות וברוחניות... יעזר להם השי"ת בכל הדרוש להם בגשמיות וברוחניות".
בהמשך מכתבו מזכיר הריי"ץ את חתנו הרבי: "חתני הרה"ג הרמ"מ שי' שניאורסאהן שלח להם [לפליטים] חבילה של ספרים".
בהמשך המכתב מעורר הריי"ץ לפנות לעסקן "לשלוח חבילות לבתי [שיינא הורנשטיין] וחתני [ר' מנחם מנדל הורנשטיין] יחיו, כל מה שאפשר לשלוח". בתו וחתנו של הריי"ץ נרצחו בטרבלינקה בב' תשרי תש"א, אך הריי"ץ לא ידע על רציחתם עד יומו האחרון.
[1] דף. 22 ס"מ. מצב טוב. כתמים. סימני קיפול. הדף מודבק על פיסת בד.
קטגוריה
חסידות חב"ד - ספרי דפוס, כתבי יד ומכתבים
קָטָלוֹג